"Dragi Eberharde,
Sve vas najtoplije pozdravljam. Često sam s vama u mojim mislima.
Sa zdravljem sam dobro, no o događajima znam malo
i samo iz razgovora sa mojim čuvarima.
Radi svojih ciljeva moji otmičari,
pošto su njihovi zahtevi odbijeni
i posle moje likvidacije,
biće spremni da odaberu sledeću žrtvu.
Od onog što sam saznao o planiranoj otmici Ponto i mom sopstvenom slučaju,
ovaj će cilj biti dostignut. Nema, kao što smo videli, apsulutne zaštite
protiv onih koji rade tako pažljivo i efikasno kao RAF.
Policija greši jer veruje
da moji otmičari neće lično ništa rizikovati.
Oni ne traže taj rizik, niti ga se plaše.
Otmice Ponta i Šlajera neće biti poslednje.
Treba racionalno napraviti računicu, i razmotriti
sve buduće slučajeve otmice koje će imati tragičan ishod.
Helmut Šmit bi trebalo to da shvati, kao i Helmut Kol i Genšer.
Ja sam samo prva etapa u tom sukobu
u kojem , po mom osećaju, neće pobediti federalna policija.
Ljudi koje će otmičari hteti da oslobode samo će ih motivisati
na buduće akcije ..."
Oče, milosrdni,
u tvoje ruke predajemo raba tvojega, Hansa-Martina Šlajera,
nadajući se i verujući da je on sad sa Hristom.
Zahvaljujemo ti se za svu dobrotu
kojom si podario njega i njegov zemaljski vek,
kao i za svu dobrotu koju je on pružio nama.
"Naši se državni lideri ne mogu stalno voziti u blindiranim automobilima.
Stoga će uvek stalno biti ranjivi. Idi u Bon i Keln,
i razgovaraj možda s gdinom fon B. i Kurtom H. i izloži im ove stavove.
Moj otmičari znaju za ovo pismo, no ono sadrži samo moje misli,
i napisano je u toku prošle noći.
Na ovom frontu neće skoro biti mira. Ali eskalacija se može sprečiti
ako se ispuni glavni zahtev, nadajmo se pre desetog napada.
Ja sigurno neću izgubiti glavu. Budite zdravi i optimsitični.
Nadam se da ćemo se videti uskoro. Tvoj tata."
"Kad se određeni stepen
nasilja dostigne,
postaje nevažno ko ga je izvršio.
Ono jednostavno mora da prestane."
8. april 1945. gđa Wilde, petoro dece
NEMAČKA U JESEN
Ja sam, Fassbinder.
Zbog intervjua koji smo uradili popodne. Zbog...
zbog onog završetka. Ja...
Ne znam, možda je histerično, ali ja ...
Da li bi mogli da ga izostavimo?
Dobro.
Šta je urađeno, urađeno je. Dobro, hvala.
Ja mislim da je ...
... brak oblik zajedničkog života
koja ...
u kojem je je mnogo neprirodnog.
Bez obzira
koliko ste ... ako ste vaspitani kao što smo mi,
i koliko vam je potreban, ja mislim da je brak neprirodan.
A polazeći od toga... mogu da tvrdim
da je moj cilj da snimam filmove za ljude
koji su u braku, koji preživljavaju bračne krize,
koji gledaju moje filmove o braku,
i počinju opet da razmišljaju i razgovaraju o svom braku.
Po mom mišljenju, mnogo je bolje, na primer,
ako se takav brak konačno raspadne,
ili ako moj film pomogne da se takav brak raspadne
onda brak kao institucija
nastavlja da postoji zato što se o njemu ne razmišlja. To je prosto.
Armin!
Armin! - Da? - Opet spavaš?
Evo. - Skuvaj kafu. - Da.
Gde je telefon? - Tamo je.
Zašto si se vratio danas? Mislio sam da ćeš doći sutra.
Zašto bi? Rekao sam ti da se vraćam danas
zbog montaže. Rado bih ostao u Parizu. Ti ništa ne pamtiš.
Jesi li čuo nešto? - O čemu?
O avionu. - Kakvom avionu?
Bože moj, Armine, o otetom avionu!
Ne, ništa nisam čuo.
Nisi slušao ni vesti? - Ne.
Da, ja sam. Samo što sam stigao.
Šta ima novo?
Ne, Armin je rekao da ni ovde nema ništa novo.
Ništa više od onog
što kažu na vestima i što pišu u novinama ...
o onoj GSG-9 specijnoj jedinici, izgleda.
Ne mogu da zamislim da će napasti na avion.
Ne mogu da zamislim.
Znaš šta bi ja uradio? Digao bih avion u vazduh!
Armin, kao i obično, prelaže da se avion digne u vazduh. Znaš ti njega.
Zbog dvoje, troje ljudi tolika parada! - Ima ih 86. - Zato su ućutali.
Sad još kaži da svaki gastarbajter u Nemačkoj postane milioner.
To je nešto drugo! - Bolje mi donesi kafu!
Dobro. Sve ostalo je u redu? Zvaću te ako nešto čujem.
Da. Zdravo, zečiću.
A one što su u zatvoru,
sve odreda obesiti ili streljati.
Ti to ozbiljno?
Ti bi sve njih
obesio ili streljao, tako? - Da.
A kome bi ti to naložio da uradi? - Državi.
Državi? Policiji, da? - Da.
Da, i ko im daje pravo na to?
Ako oni krše zakon, onda i država ima pravo na to.
Čekaj, malo, sekund.
Ti stvarno misliš ... ako neko nešto skrivi ...
Da. - to drugome daje pravo da skrivi još više.
Naročito ako ima vlast, kao država, a? - Da.
Dobro, znaš onda šta: ovo je moj stan i ti se gubi.
Ne, moj je koliko je i tvoj. - Ovo je moj stan!
Dobro, dobro, dobro ...
A sad se gubi. Odlazi, kad kažem! - Dobro, idem.
Idem.
Armin!
Dobro, nema diskusije? - Nema diskusije.
I ti si saglasna s tim?
U sadašnjoj situaciji ja ne bih nikoga pozivala na raspravu.
Ja bih se strašno uplašila
ako bi neko, u javnoj diskusiji, rekao nešto
onako kako je to uradio Jung juče ...
u intervjuu.
kada je rekao da da je kritika potpuno umesna,
i ako se kriticizam uguši, ...
to dovodi do takvih zahteva,
kao što se to dešava s terorostima ...
Ja se prosto bojim da će neko opet reći to.
Zašto?
Zato što se ne zna, u šta će te reči neko drugi pretvoriti.
Znaš, imam jednog poznanika
koji je se jako loše izrazio o Belu.
To je bilo pre no što je otet Šlajer.
Kad sam branila Bela, on je rekao, 'Ti si simpatizer!'
Shvataš? Nikad ne znaš,
u šta se mogu preobratiti tvoje reči u ovako histerčnoj situaciji
kao što je sadašnja.
Zbog toga ja ne bih nikoga ohrabrivala da se izjašnjava.
S moje strane, ja to ne mogu da razumem, zato ...
Mene to jako podseća na vreme fašističkog režima,
kada su svi ćutali
da ne bi platili glavom.
Armine?
Armine!
Nazovi mi Ingrid u Parizu. - Odmah.
Ingrid? Trenutak.
Pozdrav, ja sam. Donesi mi rakiju, Armine.
Potpuna smejurija.
Koliko je sati? Ne znam, oko 10.
Mrtvi su.
Bader, Enslin i Raspe.
Izvršili su samoubistvo u zatvoru.
Da. Da.
Ona se obesila,
a Bader i Raspe su se ustrelili.
Hvala.
Ne znam, imali su pištolje i ustrelili su se.
Niko ne zna kako je oružje stiglo do njih.
Da, da. Sada međunarodna komisija proverava
da li je to bilo samoubistvo ili nije.
Ono što ja mislim ili ne mislim potpuno je nevažno.
To je najbolje čuvani zatvor na svetu.
Njih su odsekli od spoljnjeg sveta nikoga nisu puštali u ćelije.
Ćelije su pretresane temeljno dva puta na dan.
Neverovatno je da su imali pištolje.
Ne, ne. Neshvatljivo.
Ne, ne. Moram da ostanem ovde. Nisam još završio posao.
Dobro, dobro, dobro.
Dobro, pozdrav.
Šta treba još da se dogodi danas da bi vi počeli da govorite ponovo?
Pa, ljudi koji imaju novac, i oni ...
koji imaju odgovarajući uticaj, dužni su ...
da upotrebe taj uticaj.
A ko, ako smem da pitam, ima uticaj i novac?
Ljudi kao Mičerlih, na primer, ili Jung,
ili Bel, za Boga miloga, sa svojom internacionalom reputacijom ...
Ti si malopre rekla da se nekakav nesporazum desio u vezi sa Belom!
Da bi ljudi shvatili da mi ...
Ovde i sada ... U suštini, to je ...
Većina ne čini demokratiju. Narod demokratiju još nije usvojio.
Ljudi misle da ako kritikuješ državu,
onda i ti, recimo, u vezi s tim...
I ti podržavaš to, recimo,
da sad nikome ne bi savetovala da otvori diskusiju.
Pa, ja bih želela da se to dogodi preko medija, na primer.
Gluposti. Ne treba organizovati javnu poteru. To je svakom jasno.
Danas postoje kontakt brojevi, po svim gradovima
za anonimne telefonske pozive. I šta to znači?
Ohrabruju ljude da denunciraju jedni druge.
To je prava denuncijacija!
Ti i sama ne veruješ da će se bilo šta promeniti!
Ništa se neće promeniti!
Tako će i biti. Baš to im i treba. Slušaj, ako hoćeš!
Da, Armin mi je doneo nešto da jedem. Sipaj i meni.
Da ...
Ne, ne mogu. Ne mogu sad da odem.
Ne znam ni sam zašto. Ja ...
Ja bi hteo, ali ...
I ja sam uplašen. Meni se čini da ne mogu da otputujem.
U redu je. Dobro. Fino.
Ćao ... Ćao.
Ja sam specijalno išao da kupim ovo sranje, a ti ne jedeš. - Izvini, Armine.
S tobom je uvek isto! - lzvini!
Šta je pa sad?
Ništa.
Onda dođi da jedeš. Hajde.
Šta je sad opet s mom juncu?
Što gledaš?
Ne gledam.
Anita?
Ja sam.
Ne, ja ... da.
Imaš li?
Dobro.
Pošalji mi odmah. Tri paklice, da?
Po taksisti. Dobro. Hvala.
Mislio sam da si ostavio. - Da, i ja sam mislio.
Da, ja sam u depresiji! Ne mogu više! Ne mogu da radim!
A Siggi je dokaz da ima pomoći.
Sad razumem koješta.
Zašto hoćeš da preneseš na druge svoju odgovornost
za odbranu sistema koji ceniš?
Pa, ja sam je prenela kad sam izašla na izbore.
Osim toga, imamo političke partije, i pretpostavljam
da u tim partijama, od kojih sam ja za jednu glasala,
preovladava razum.
Ja verujem u to. - Znači, razum treba da dođe odozgo?
Razum...
Ti bi morala da imaš predstavu o demokratiji,
naročito zbog toga što si preživela Treći Rajh,
kao što i jesi ...
Ti bi morala da kažeš, 'Osnovno je svakog posebno uzeti ...'
Hoću da ti kažem, da ja ...
imam znatne teškoće,
zato što razumem
da postoji dobar razlog za uzbuđenje
zbog raznih stvari koje se dešavaju, i da se bez kriticizma ne može nikako.
Pa ti nikom ne savetuješ da otvara diskusiju!
U ovom trenutku, ne. - Samim tim odbacuješ demokratiju!
Kada su ubili pilota u Mogadišu, ili u Adeni, ti si rekla
da bi trebalo da za svakog ubijenog
streljati po jednog teroristu iz zatvora u Šamhajmu.
Da. Javno. - Javno? - Da.
I po tebi je to demokratično? - Ne, nije.
Ali oteti avion takođe nije demokratski.
Ili reći, "Sad ćemo ubijati jednog po jednog taoca."
Da smo tamo bili ti i ja šta bi ti tad rekao?
To menja sve. Treba uzeti sve u obzir.
Znači, oko za oko, zub za zub? - Ne, ništa slično.
Ali u takvim sitiacijama, ne možeš govoriti o demokratiji.
800 ...
843 ... Da, istina.
Franz ...
a sad nešto bliže ...
pogledaj kroz otškrinuta vrata, izgleda da je on jako usamljen.
On se okreće ...
Armine? - Da. Armine? - Da, šta je?
Gde je trava?
Ovde.
Ti si lud?
Ti si lud? Šta radiš? - Policija je na vratima.
Pa šta? - Armin, policija je na vratima!
Ništa ne razumem.
Dolaze gore. - Ti poludeo sasvim?
Šta ako bi sad ušli? - Pa ušli bi!
Naravno. Jedan od nas, napravio bi pogrešan pokret i oni bi otvorili vatru.
Ne bi oni uradili to. - A šta je s onim slučajevima, kad je tako i bilo?
Koga su ubili, sam je kriv.
Znaš šta si ti? Ti si obično malo govno!
Dobro, neka sam govno. Idem da se napijem.
Govoriš da te se ne tiču zakoni, tvrdiš da si demokrata!
Mene se tiču zakoni ... - Sama si to rekla.
Ali ako ljudi ... - Nema 'ali'! Ti si rekla da te se ne tiču.
Ako smatraš da zakoni nisu važni u svakoj situaciji ti nisi demokrata!
Ali ako ljudi kao ... - Ne! Odgovori mi, molim te!
Oni krše zakone, ne ja. - Pa, to rade i obične ubice!
Onda su i teroristi takođe ubice? - Naravno da jesu, slažem se!
Ne postoje posebni zakoni za ubice!
Da, ali moguće je njih uhapsiti,
i onda ih imate u zatvoru.
Onda ne mogu praviti zlodela. - Ne?
Ne. - Ne?
Kod običnih ubica nema
objektivnih ili uopšte nikakvih razloga za njihov zločin.
Kod terrorista postoje razlozi, i najstrašnije je to
što se mogu shvatiti. - Da, ali sredstva su im pogrešna, Rajner.
Ti takođe pljuckaš na zakone. Rekla si da su zakoni nevažni,
kad dođe do ovoga. - U ovoj situaciji ja ...
Da li je dopustiva situacija u kojoj je tebi nevažno
ko donosi zakone u tvojoj zemlji, i kakvi su oni?
'Kao što je tebi poznato, mi smo spasli one Jevreje.
Ja sam išla po stadionima i pevala 'Stražu na Rajni',
toliko su me zaglupili.
Onda su me ulovila dva Jevreja i napričala mi koješta.
Reči su isto tako potrebne, Gottliebe, i stvari koje ljudi govore."
Armine!
Jesi li to ti?
Da. Šta se dereš?
Gde si bio?
Bio sam kod 'Ježa' a onda kod 'Kruza',
pokupio momka koji nije imao gde da prespava, pa sam ga odveo ovamo.
Šta si uradio?
Kako izgleda?
Pogledaj ga sam. Zaspao je.
Nećeš da ga pogledaš? - Odakle je?
Ne znam, iz Hamburga, mislim. - Ništa više ne znaš? - Ne.
Hajde.
Hajde, pogledaj sam.
Izbaci ga napolje. - Zašto? - Zato što ja tako kažem.
Pa, kuda će on? - Kad ja kažem ga izbaciš, ima da ga izbaciš!
Hej, slušaj! Ustani, hajde.
Ali zašto? - Hajde. Moraš da ideš.
Dobro, idem.
Zašto si to uradio?
A demokratija je najhumaniji oblik države,
je li tako? - To je najmanje zlo od svih.
Manje zlo? - Da, u ovom trenutku to je stvarno zlo.
Demokratija? - Da. - A šta bi bilo bolje? Autoritarni sistem?
Ne. Kod nas, trenutno ...
Šta bi bilo bolje? Ako je to manje zlo, onda bi moralo ...
da postoji i dobro. Šta bi moglo da bude dobro?
Najbolja stvar bi bio autoritaran vladar
koji bi bio čovekoljubac, častan i pravdoljubiv.
Gabi Tajhert, učiteljica istorije.
Od jeseni 1977 ona je u nedoumici šta da predaje.
Traga za osnovama nemačke istorije.
Da li da sebi kopa sklonište za slučaj Trećeg svetskog rata,
ili da iskopova praistorijske nalaze.
Zamak Mayerlink ...
Ljubavnica Princa naslednika ...
Par je izvršio samobistvo.
'Bože čuvaj cara Franza.' do dana današnjeg,
ovo je originalan tekst nemačke nacionalne himne.
Samoubistvo je za one kojima ne pristaje ovaj svet.
Feld Marshall Erwin Rommel, heroj u Africi.
Otac sadašnjeg gradonačelnika Štutgarta, Manfreda Romela.
U jesen 1944, država ga je otrovala.
Usledila je svečana sahrana,
komemoracija...
NEDELJA U NEMAČKOJ
Njegov sin prisustvuje sahrani.
Gabi Tajhert je u sukobu sa upraviteljstvom.
Direktor škole smatra,
da je njeno tumačenje nemačke istorije konfuzno.
i kao takvo, neprikladno za predavanje đacima."
Gabi Tajhert odgovara,
"Pokušavam da otkrijem uzajamnu povezanost događaja."
25. oktobar 1977.
U crkvi Svetog Eberharda, Štutgart.
Državna komemoracija u čast za Hansa Martina Šlajera.
Kralj Srbije.
Ubistvo koje je izvršila nemačka tajna služba u Marseju, 1938.
U crkvi Svetog Eberharda u Štutgartu.
Priveden je Turčin.
Kod njega je pronađeno oružje.
Pođite s nama. - Gde?
Da ga pokupimo? - Ne? - Da.
Vi pođite prema stanici. Mi ćemo kolima
proverićemo vašu priču.
A onda ... On ne govori nemački? - Ja ne govori nemački.
Vi ste Turčin? - Da.
Ne možete se šetati po gradu s oružjem. Ne danas.
Kupio sam... - Naravno, kupili ste, ali ... - Skinite ovo ...
Skinite ovo ... - Da.
On je objasnio, 'Hteo sam da odstrelim goluba za ručak.'
Kada ste kupili? Danas? - Da.
Svečanu misu i državnu komemoraciju prenose iz crkve
u fabrike Dajmler-Benca.
Delegacije saradnika i predstavnika Dajmler-Benca
posmatraju prenos u velikoj sali Muzeja automobila.
U fabrikama, linije su zaustavljane na tri minuta ćutanja.
Na montažnim linijama, 95% radnika su stranci.
Prisutni su i mediji.
Ako počemo da pripisujemo
jedni drugima krivicu za terorizam,
nećemo ... nećemo stići daleko,
nećemo ostvariti naše ciljeve.
Ovaj teret je ogroman.
Svi smo mi pristalice borbe za demokratiju,
borbe putem razmena mišljenja i dokaza.
Jedni,
koji moralno ili materijalno podržavaju terotiste
ne shvataju
šta je to demokratsto ustrojstvo
dok drugi
koji brane ljudsko dostojanstvo, čak i tih terorosta,
istinski shvataju demokratiju.
Postoji još i velika i uvažena grupa onih
koji kritikuju ovu državu,
i ovo društvo.
Mi ne možemo da promenimo ovu državu
ako ne ukažemo na njene nedostatke.
Draga gospođo Šlajer,
dragi sinovi,
Poštovani članovi porodice,
Gospodine Predseniče, poštovani gosti ...
U to vreme, u Novom dvoru, pripremao se prijem.
Narode, smiri se! Gospode Bože, uvek ista priča. Napred, idemo!
Osmeh, kao i obično!
Poslužujte pravovremeno, budite brzi. Zapamtite, ovo mora da prođe bez zadrške.
Poslužavnike držite pravilno, u visini grudi, dobro?
Tako, napred!
Koliko je zvanica pozvano? - Očekujemo oko 1100 gostiju,
ali u ovakvim slučajevima nikad se ne zna.
Na kraju se pojavilo između 450 i 550 gostiju.
Kakav je to bio događaj? - To je bila sahrana
gospodina Martina Šlajera.
I u takvim tužnim slučajevima mi smo dužni da poslužujemo.
Da li često država pravi ovakve prijeme? - Prijeme pravi često,
ali ne u ovakvim okolnostima.
U šta će se pretvoriti naši snovi?
U šta će se pretvoriti naši snovi
u ovako podeljenoj zemlji?
Ne zarastaju naše rane,
ne zarastaju,
ispod prljavog zavoja.
Šta će biti s našim prijateljima?
Šta će biti s tobom
Sa mnom?
Najviše bih voleo da nisam ovde,
ali više od svega ...
voleo bih da ostanem ovde ...
Najradije bi otišao
Najviše bih voleo da nisam ovde,
Najviše bih voleo ...
Fluktuacija je ovde ...
naročito velika, posebno u ovoj zgradi.
Uhapšeni Horst Maler, bivši advokat,
osuđen je na 14 godina zatvora, od kojih je 7 već odležao.
Horst Mahler je osumnjičen da je jedan od osnivača RAF-a Frakcije crvene armije.
On je bio na spisku zatvorenika za razmenu
za Lorenca, predsednika Berlinskih Hrišćanskih demokrata. On je sam odbio razmenu.
Franciska Buš radi u političkoj grupi.
Privatno, ona je uticajan televizisjki režiser.
Proučila je već 7 Malerovih publikacija. Očekuje razjašnjenje.
Gospodine Maler, mi pravimo film o političkoj klimi u Zapadnoj Nemačkoj
posle Šlajerove otmice.
Rekli ste jednom da taj događaj
predstavlja dubok rez u političkom životu Zapadne Nemačke.
Šta podrazumevate pod tim?
Ja posmatram taj događaje u kontekstu sa događajima iz 1945,
na primer. Onda je bila 1967,
a sad 1978,
'77 i '78, to su prelomne tačke.
Inicijalno, 1945 je bila slomljena
samo politička vlast nemačkog fašizma.
a ideologija samo delimično.
Antifašističke revolucije u Nemačkoj nije bilo.
To se u određenom stepenu konačno ispravilo
u studentskoj pobuni 1967.
kada je do naše svesti konačno došlo
šta je fašizam, i pre svega
koliko su se živim pokazale pretpostavke njegovog opstanka.
Nastavljajući da živi u Zapadnoj Nemačkoj,
ali i u drugim zemljama, a naročito u USA.
U 1967, sve je počelo
akcijom protesta protiv rata u Vijetnamu.
Onda, u 1968/69, došlo je do očiglednog pada,
moglo bi se reći kolapsa, studentskog pokreta.
On se raspao na nekoliko suprostavljenih i zavađenih grupa.
Svaka od njih razvila je svoju zastavu.
Pokazalo se da se većina stanovništva nije solidarisala sa njima,
takvog iskustva do tada nije bilo,
i niko nije ni pretpostavljao da će ga biti.
To je bilo nešto što niko nije razumeo i nije ni mogao da razume.
Krivi smo bili mi sami. Ne kampanja protiv nas, niti tupost masa,
kako se obično govori.
već to što naše poimanje nije odgovaralo stvarnosti.
I mi smo tada, smatrali ...
da treba nastaviti sa dejstvima.
ne osvrćući se na očigledna ograničenja na koja smo se spotaknuli
i koja su se pokazala nesavladiva.
I to iskustvo u našim glavama
pretvorilo su u ubeđenje, da se sve, kao i obično,
razbilo o barijere vlasti.
Ne zbog naše neubedljivosti, ili ograničenosti našeg razmišljanja,
već zbog objektivnog odnosa snaga. - Kao što je i bilo ...
Dopustimo da je bilo tako, ali treba se zamisliti zašto ovo društvo
koje mi kritikujemo, čije propadanje tako jasno vidimo
već decenijama ... Zašto je ovo društvo još uvek sposobno
da nam pruži ovakav nesavladiv žestok otpror?
Naravno, sve je to bilo dovoljno apstraktno,
lišeno veze sa postojećom društvenom stvarnošću u zemlji,
posebno s nivoom svesti stanovništva u ovoj zemlji,
koje nije bilo spremno
da povede rat protiv države,
ili da podrži rat protiv države.
Mi to nikada nismo razumeli, inače se nikada ne bi odlučili
vezati se za takvu politiku, ako tako može da se kaže,
i sprovoditi je u delo.
Naredni razvoj događaja,
dovodi do otmice Šlajera,
i do najznačajnijeg događaja
slučaja u Mogadišu ...
sve je to stvorilo uslove, da je kriza ...
našeg ultralevičarske svesti,
... konačno postala očigledna i za nas,
i kritički se razmatra baš kao posledica bezvrednosti.
Teško je sebi predstaviti veću neodgovornost,
od kontrasta izmeću našeg protesta, s jedne strane,
protiv imperijalizma i pripremama za pobunu ...
(kada smo mi, na primer, protestvovali protiv masakra
u vijetnaskom naselju Mi Laj)
i onih, s druge strane, kad je jedna od grupa ovog pokreta,
da bi oslobodila zatvorenike
s čime se stanovništvo nikako nije moglo identifikovati,
otimala nedužne i nezaštićene građane,
žene, decu, stare, kao taoce,
i smrtno ih ugrozila, to jest mogućnošću uništenja,
ne raspravivši otvoreno pitanje da li takav način delovanja spada
u osnovne postulate ultralevičaskog pokreta?
Pitanje je, kako može čovek kao što je Ulrike Majnhof
da ubije drugu ljude, ili da smatra njihovu smrt prihvatljivom?
Ubica-prestupnik
izlazi izvan granica moralnog kodeksa.
Revolucionar proširuje taj kodeks.
To je moralni apsolutizam revolucinara,
koji može dovesti do
preterane...
samoljubljive arogancije,
i u isto verme postaje uslov za nadvladavanje griže savesti
koju iskušava revolucionar kad ubija čoveka.
Mi sagledavamo moralnu izopačenost
kapitalističkog sistema,
sagledavamo ljude koji deluju u tom sistemu nemoralno,
moralno ih vrednujemo, osuđujemo njihovo dejstvovanje.
Prema ovom moralnom vrednovanju, oni su oličenje zla.
Polazeći od toga da su neki ljudi lično odgovorni za zlo u svetu,
radi oslobođenja neophodno je, i prema tome opravdano,
uništiti to zlo, u njegovim konkretnim pojavama.
što znači, uništiti ljude.
Zbog toga se tako mnogo govori o naklonosti ka teroristima
zato što je to opšta polazna tačka,
a to je moralna indignacija zbog trenutnog stanja u našem društvu,
osećaj gađenja nad činjenicom da smo u našoj državi imali fašizam,
da je fašistička država ubijala,
uništavala druge narode,
i da je sve to imalo socijalne uzroke koji nastavljaju da postoje do danas.
Razočarani su što se nezadovoljstvo
retko pretvara u političke akcije
u ovom narodu, u ovoj zemlji.
Danas ljudi kao što su Dreger i Štraus mogu opet da istupaju javno,
pružajući podršku Čileanskoj hunti,
pokušavaju da opravdaju fašizam u sopstvenoj zemlji.
Ono što je Štraus rekao u Čileu znači upravo to
da je fašizam, ako se govori o očuvanju društvenog uređenja,
odnosno sistema profita,
ponekad neizbežno zlo, drugim rečima nije tako loša pojava.
Minhen, subota 15 oktobar 1977
Kasno popodne
Je li slobodno da se uđe?
Slobodno?
Bože moj, šta je s vama!
Kurt Hartung, zubar
Mogu li da sednem? - Osećajte se kao kod svoje kuće, molim.
Ko ste vi? Šta želite?
Imao sam udes.
Izvinite.
Slupao sam auto.
Ispred vaše kuće. - Ispred kuće?
Čini mi se da sam vas već negde videla.
Zar ne bi bilo bolje da odete kod doktora? - Ne, nikakvi doktori.
Mogu li da dobijem čašu vode?
Imam i rakije, ako hoćete? - Ne rakiju, molim. Samo vodu.
Samo vodu.
Popijte ovo.
Bili ste u Španiji? - A?
Umite krv s lica.
Da nemate možda joda?
U kupatilu, na gornjoj polici.
Ja inače ne podnosim da vidim krv.
Vi ste pijanistkinja?
Ako vam je po volji.
Pa ...
Napolju je vaša gitara.
Notni zapis! Wolf Biermann, 'Devojka u Štutgartu'
'Sreo sam devojku,
i bilo je bolno.
Suze su mi briznule niz lice. Ona je kriknula,
Nije tako, nije tako! Ne verujem da su se ubili!
U Filbirgenovom superzatvoru, nemojte me zasmejavati.
Baš kao i Ulrike, naravno.
Oni sve izvrnu kako im odgovara.
Bader, Enslin, Raspe ...
Alhemičari revolucije.
Mislim da je istinito i jedno i drugo:
Da su okončali sa sobom i da su bili navedeni na to.
Oni su očajavali, očajavali zbog nas,
i izvršili poslednji crni korak,
svo troje, svako za sebe.
A sad ...
Ako je ta očajna devojka bila u pravu, i ako istina izađe na videlo,
da to nije bilo samoubistvo ...
Hej, ne sablažnjavaj se, Mnogima bi to išlo na dušu.
Pivo bi postalo ukusnije.
Oni bi se ponosili, kao što su se ponosili hrabrim momcima iz GSG-9.
Ali to ne bi bilo sve.
U ovoj našoj prekrasnoj zemlji,
broj onih koji se ubijaju sopstvenom rukom
porastao bi još brže.
Šta uraditi sa suzama?
Šta će biti s njom, šta? S tom devojkom?
I šta će biti sa ovom zemljom, zemljom u kojoj cveta kriza?
Mislim da ću uskoro videti njenu fotografiju. U nizu s drugim fotografijama.
U izlogu pekare. A nečija ruka, naoružana olovkom,
će škrabotinom preći
preko njenog ljudskog lica.'
Politička grupa kojoj Franciska Buš pripada snima film
koji podseća po formi na revolucinarne filmove 20. godina.
Tako, još jednom. Pravo. Gledaj ovamo! Dobro.
Franciska Buš ima svoje filmske planove,
koji, međutim, ne bi ubedili ni producenta, koji je njen momak,
niti političku grupu u čijem radu ona učestvuje.
Radnici na balkonu.
Sad se vraćaju nutra.
Gospođa Hole ...
Vrabac je preleto 60 cm naviše na sledeću granu.
Sanjao sam raznobojno cveće.
Tako cveta cveće u maju.
Sanjao sam zelene poljane,
Veselu pesmu ptica,
Veselu pesmu ptica.
A kad su petlovi zapevali,
širom sam otvorio oči.
Oko mene hladnoća i mrak,
dok krici vrana padaju sa krova.
Oko mene hladnoća i mrak,
dok krici vrana padaju sa krova.
Ko je iscrtao ovo lišće,
na prozorskim okima?
Ko je iscrtao ovo lišće
na prozorskim oknima?
Isključite motor.
To su bile kolege s druge strane, specijalna pogranična jedinica.
Slušajte... Bilo im je neugodno što su oni pronašli Šlajera.
Izađite napolje. Otvorite haubu i prtljažnik.
Ovih dana su devojke pod posebnom prismotrom.
Pođite malo napred, molim?
Da li je tako na svim graničnim prelazima? - Imamo sreće da ovde
nema toliko mnogo prelaza. U Kolmaru se čeka dva sata na carini.
Zahvalite se njima, nismo mi prvi počeli.
Uvek sam želeo da letim na tim stvarčicama.
Hej, ti ...
Dobijaju skoro 500 maraka po letu,
osim plate.
I ti šlemovi koje nose ... Posmatrao sam ih
Većina od njih pogine.
Letiš i vidiš sve.
A tebe niko ne vidi.
Imaju posebnu odgovornost,
s svim tim bombama i napalmom ...
Treba da imaš diplomu, u tom je stvar ...
A mi stojimo ovde i kisnemo.
Torbu.
Da li vam je zima? - Da.
Takva kola oni vole. Brza,
s četvoro vrata.
Naša klasa vozi Polo, ili Audi ako nam se posreći.
Ali mi ćemo im pokazati.
Da li ste venčani? - Ne.
Ah, a šta je ono?
Dođite ovamo, devojko.
Ovo bi mogli biti vi, zar ne?
Brada,
Frizura...
Ne, ne. Nemate vi fanatične oči.
Ne bojte se. Znam ja da to niste vi.
No mogli bi biti. U redu, devojko. Možete ići.
Gore je onom, koji je u bekstvu
ko ide po svetu.
Meri koracima tuđu zemlju,
Zaboravlja domovinu.
Mrzi rodni dom,
koji napušta drugove ...
Nemačka vojna železnica
za vreme Prvog svetskog rata, 1914 - 1918
Od Maasa do Memela,
od Ečta do Belta, Nemačka,
Nemačka iznad svih, Nemačka iznad celog sveta.
Čitajući debelu knjigu, učiteljica istorije Gabi Tajhert otkriva
da se od 1918, Nemačka himna često izvodila ovim stihovima:
'Od Maasa do Memela'.
Kakve bajke priča moj narod!
Stoji muškarac
jak kao hrast.
On je sigurno
video mnogo toga.
Možda će već sutra
biti samo leš.
Baš kao što se to desilo
mnogim borcima za slobodu,
Možda će već sutra
biti samo leš.
Kao što se to desilo
mnogim borcima za slobodu.
Napred, u boj, u boj,
spremni smo za boj.
Napred, u boj, u boj,
spremni smo za boj.
Karl Liepknetu mi dajemo reč,
Rozi Luksemburg pružamo ruku.
Bio sam, jesam, i biću.
Roza Luksemburg je rekla pred smrt, "Nemačka ima samo jedan izbor:
Socijalizam ili varvarstvo."
Meni, uopšte, to nije strašno. - Vi se ne bojite? - Ne.
Zašto ne? - Pa, ako bi mi ...
Bundesver, jesenji manevri.
1977, manevri se sprovode pod nazvom "Čvrsti Kati".
Kati je germanski naziv za staro hesensko pleme,
koje prvi spominje Tacit.
Dobro! Dobro!
Komandir divizije.
Osam!
Stop, korekcija.
Sačekajte!
Šta je?
Đavo ga odneo. Nije moguće!
Oni baš stoje ispred ... tog.
Gospodo, mi smo uspešno sproveli operaciju prema planu,
bez obzira na gubitak 4 brigade specijalaca.
Ubrzanje ili kašnjenje od približno tri sata
neće se odraziti na naše osnovne planove.
Ono što hoću da povučem je da 34 ... naročito važna:
Sve mere treba da služe tom cilju
da bi 34. bila spremna za akciju u zoru.
Da li je jasno, Burmajster?
A celokupni logistički bataljon, Gdine G-1, recite to G-4,
da su zaboravili kamuflažu na šlemovima. Vama to može izgledati kao sitnica
ali ako je takva naredba, onda je morate nositi.
Gospodo, vezista ovde, na komadnom punktu, gdin Karstens
takođe nosi šlem bez kamuflaže.
Zašto izadajem zapovesti ako ih vi ne izvršavate?
Oni radisti, tamo, na helikopterskom uzletištu.
Hans-Martin Šlajer,
petak/subota, 9/10. september, 1977, fon Brauhiču:
"Ako Bon želi da odbije, neka to uradi što pre.
Ipak, svaki čovek zamišlja da preživi, baš kao i u ratu.
Umreti za Otadžbinu nikad nije ni slatko ni prijatno."
... Nalik na priznanje je izlaganje
kako je prošla rasprava sredinom septembra ...
Kasna jesen, 1977,
Nacionala konvencija Nemačke Socijal-demokratske partije u Hamburgu.
Kada se
teroristi u zatvoru
rukovodioci zločinačke zavere,
obraćaju teroristima na slobodi
koristeći se nekakvim sredstvima i posrednicima,
o daljim zločinima ...
i mogu da,
razmenjuju pisma, mišljenja, signale...
To se moralo sprečiti svim sredstvima. A to je bilo moguće.
Kako mi to nismo primetili?
A još je trebalo trošiti nerve,
na levičarski studentski pokret. Uglavnom ...
Švajcarski pisac Maks Friš, nastupa kao gost kongresa.
... opterećeno teorijom i neshvatljivo radnicima.
Postoji jedan fenomen
kojeg se policija ne može osloboditi,
bez obzira na pojačanja,
specijalizaciju i podršku naroda koju ima
bez obzira na uređaje za prisluškivanje i nepoštovanje zakona
a to je fenomen rezignacije.
Osim poziva na lakomislenu potrošnju
kao pretpostavku ekonomskog rasta,
šta možemo da ponudimo omladini?
Kakav cilj, koji nadvisuje sopstvenu ličnost, kakav smisao života?
Ja ne govorim konkretno o Saveznoj Republici Nemačkoj.
Demokatija ... pretpostavimo da ne želimo samo da je sačuvamo,
već da je razvijamo ...
mora značiti više demokratije.
To bi bio cilj
koji je viši od brige o sebi kao potrošaču.
Dobro jutro, gospodo. - Dobro jutro, direktore. - 'bro'j'tro.
Možemo li da počnemo? - Sledeći sastanak je u 11.
Da li je film spreman? - Da, jeste. - Gospodo?
Dobro jutro, gdine zameniče. - Jutro. - Sedite.
Hteli ne hteli o sili govorićemo mi, ali pri tom nasilje ne slaveći.
Sestro...
ti, moja krv i meso, Ismena ...
Zar ne znaš
da nam je Zevs do smrti osudio da trpimo Edipove muke.
Nema takve žalosti ili napasti,
sramote ili beščaća,
koje mi nismo u životu videli. - O čemu se radi. Vidim, vest tvoja je mračna.
Zar Kreont nije odobrio jednom od moje braće sahranu,
a drugom odbio?
Eteokla je on zemlji po obredu predao, kažu,
i on je postao dostojan Hada.
Ali zlosrećno telo Polinka
ne oplakivati, ne sahraniti.
Tako je bilo proglašeno:
Bez oplakivanja i bez ukopa, nek bude ostavljen pticama,
koje već vrebaju da se nasite.
Plemeniti Kreont izdao je takav ukaz.
Tebi i meni.
Da, i meni.
A on se ne šali.
O čemi ti pričaš? Šta ti umišljaš
Hoćeš li da mi pomogneš da podignemo pokojnika.
Sahranićeš ga, uprkos zabrani?
Da. On je moj brat...
a i tvoj, iako si ga izneverila. Ja ga neću izdati.
Drznice! Kreontu uinat!
Ne može mi uzeti moje. - Mi smo rođene kao žene
i ne možemo se svađati s muškarcima, upamti.
Nad nama uvek vladaju jači.
U svemu, i u zlu, mi smo pokorne.
I zato molim podzemni svet, ja potčinjena,
za milost.
Pokoriću se onom ko je gospodar.
Nema smisla izlagati se opasnosti.
Neću te pitati ponovo.
A čak i da si i voljna, tvoju pomoć prihvatila ne bih.
Samo nikome ne govori.
Neka ostane tajna, ćutaću i ja.
Ne!
razglasiću svima!
Tvoje ćutanje me tera da te mrzim još više.
Tvoje je srce ogorčeno za užasna dela!
Neću odustati sve dok ima snage u meni.
Nemoguće! Zar može ljudsko srce ...
Ja ne mogu. Sačekaću napolju. - Mogu li i ja s tobom?
Pripremite kostime, molim.
Eteokla,
koji se borio za Otadžbinu
i pogunuo kao heroj ...
položio sam u njegov grob
po obredima
dostojnim naših mrtvih.
Njegovog brata Polinika, s druge strane,
koji je bio progran a još se i vratio,
koji je hteo da spali
grad njegovog oca i njegove bogove,
koji je želeo da ubije i porobi svoj narod ...
On će dobiti ono što sam rukopoložio,
bez sahrane,
i bez oplakivanja.
Njegovo će telo ostati nesahranjeno.
Plen ...
za pse
i ptice.
Grozan prizor.
To je moja volja.
Hoćeš kafu? - Ne, hvala.
Ovo je krivac, uhvaćen
dok ga je sahranjivala.Gde je Kreont? - Šta ako sam slučajno prolazila?
Ona ga je sahranila. Samo to. - Da li si znala da je to zabranjeno?
Naravno da sam znala. To su znali svi.
A ti se usudila da prekršiš moju naredbu!
Prolog na početku nije dovoljno jasan.
Isuviše je klasično. Moralo bi da bude jasnije, s više distanciranja.
Reč 'sila' je ambivalentna.
To bi moglo da znači i 'vlast'. Zbog tog bi imali neprijatnosti.
Ta tvrdoglava žena,
Antigona ... I takav visokoparni tekst.
"Hteli ne hteli, o sili govorićemo mi, ali pri tom nasilje ne slaveći.."
Vi ste dodali taj tekst? - Izgledalo je umesno distancirati se
porlogom koji je stilski sličan Sofoklovom tekstu.
To jest distancu staviti
na početak drame skoro kao hor.
Upravo zato je distanciranje nejasno.
Ove aiuzije ... odbijanje sahrane, ženski teroristista ...
Ovu dramu napisao je Sofokle u 5 veku pre Hrista!
Nije nikakva uteha
da su žene teroristi postojale čak i 5 veku pre Hrista.
Imamo i drugu veriziju distanciranja u prologu. Molim.
Subina nam nije odredila da vam najavimo silu.
Sila nas je naterala da vam najavimo silu.
Dovoljno je, hvala.
U krajnjoj meri, moglo je biti 'nesreća' umesto 'sila'.
Ne dozvoljava ritam.
Zanimljivo je, šta je te žene nateralo da govore o nasilju?
Kreontovo odbijanje da sahrani Polinika.
To je po sili zakona.
Gospodo, mislim da ovo nije mesto
za raspravu o Sofoklu.
Trebalo bi da raspravimo samo koliko je prigodno distanciranje u prologu.
Ja takođe mislim da je reč 'sila' ovde neumesna.
Trebalo bi da bude 'nesreća'. Tada bi bilo jasnije
da se dve žene ograđuju od nasilja.
Tako se ... stilsko približavanje Sofoklu
gubi.
Imamo i treću verziju distanciranja u prologu. Molim.
Očigledno je i neizbežno,
da se u nekim dramama, a takođe i klasičnim,
prikazuje nasilje.
Mi odlučno osuđujemo svaki oblik nasilja.
Govorimo ovo u ime režisera,
administracije, celog ansambla,
scenskih radnika, kasirki,
i u ime svih koji su direktno ili indirektno
uključeni u ovu produkciju.
Sestro ...
moje srce i moja krv, lsmene ...
Zar ne znaš, da nas je Zevs osudio
da trpimo Edipove muke do kraja života.
Ovo je bolje.
Ja mislim da ovo nekako obezvređuje Sofoklov tekst.
Zvuči glupo, veštački, skoro ironično.
Neubedljivo. A ironija je sada
najmanje potrebna.
Ako poptpuno izbacimo dinstanciranje u prologu, i samo uzmemo Sofoklov tekst ...
Mislim da više ne možemo da postavimo ni Sofokla ...
Znači, prvo ide cenzura, a onda fašizam.
Gospodo! Kakve su to gluposti?
Dozvolite mi da vas podsetim
da su se koristili 'čisti' klasici u devojačkim školama za 'višu-klasu'.
U tim izdanjima ispušteni su svi 'nepristojni' delovi, kojih
je bilo kod Ovidija a i kod drugih.
To smo prošli. Treba li sada iznova sve klasike
proveriti zbog političke nepodobnosti i izbaciti ih?
Pokušajte da shvatite naš položaj! Nas su bukvalni pritisli uz zid.
Ja se pitam da li je potrebno, postaviti Antigonu,
baš sad. Odbijanje da se dozvoli sahrana ...
pobunjene žene ...
i taj crni propovednik, Teiresias, predhodnik proroka,
neka vrsta anticipacije intelektualca.
Omladina će u svemu tome pogrešno videti podstrekivanje na rušilačko delovanje.
To kažu crkveni velikodostojnici!
Meni je veoma žao što nisam uračunao ...
Naslov serije je 'Omladina upoznaje klasiku'. - Upravo tako!
Zašto je snimanje prekinuto?
U film je već uloženo 800 000 maraka.
Ne radi se o novcu. Ne smemo da zaboravimo gledaoce.
Ja predlažem da se snimanje završi,
da se film stavi u bunker i sačekaju bolja vremena.
Tema je previše aktuelna. Naročito kraj.
Šta ćemo prikazati umesto ovoga? - Gospodine zameniče,
repriziraćemo dramatizaciju Hojgnerove "Bellum Gallicum"
koja je krajnje poučna.
Nasilje protiv Gala, nasilje od strane Gala,
rimsko nasilje, gasko nasilje, Cezar, Vercingetoriks ...
U krajnjem slučaju, radi se o ratu, a ne terorozmu.
Hteo bih da dodam da je vaša produkcija veoma dobra.
Zaista. Odlična. Samo što sad nije pravo vreme za njeno prikazivanje.
Gledaoci ne bi razumeli.
Kažete da je završetak kod Sofokla upravo takav? - Da, jeste.
Da, možda ... Možda je tako najbolje.
... ne spominjati istinu.
Treba li ulepšati istinu, da bi dokazali laž?
istina određuje sve
To glas sina miluje sluh moj milošću smrtonosnom. Dođi bliže, narode, brzo!
Požurite na grob i uđite kroz prolaz na zidu.
Dođite do vrata i pogledajte da li ja to čujem Hemonov glas,
ili me to bogovi varaju.
Slušali smo,
jedva živi od straha, i evo
u dubini grobnice pred nama oboje Hemon i Antigona,
Ona visi, poveska čvrstotkana,
svadbeni veo oko njenog vrata.
A on kao da je privija na grudi,
oplakujući njihovo venčanje koju je sprečila smrt,
surovi usud svog oca,
i svoju sirotu nevestu.
Videvši ovo, otac je jeknuo, i potrčao k njemu plačući,
"Šta si uradio? Šta te boli? Da li te je nesreća zaludela?
Izađi napolje, dete moje, preklinjem te."
S očima punim besa, sin ga je prodorno pogledao s gađenjem.
Bez reči je izvukao njegov mač i zamahnuo, ali otac je ustuknuo,
on je promašio.
Onda je okrenuo svoj gnev prema sebi,
Zarivši dopola sečivo u svoja prsa.
Ali još svestan, obgrlio je rukom svoju devojanu.
I odjednom, iz umirućeg, izvor je izbio,
ispunivši njene blede obraze krvavim rumenilom.
Mrtvac leži sad pored mrtvaca,
bračni savez blagoslovio im je Had.
Do pogreba grobnicu su pokrili od kiše valovitim pločama.
Moja sestra Gudrun, Jan i Andreas su želeli
da budu sahranjeni zajedno.
I ...Ja ...
Kada sam se vratila s odmora, prvo što sam pročitala u novinama bilo je
"bacite ih u kanalizaciju!"
Ja znam
da su ljudi tražili da ih sahrane u njivama.
A onda je Romel samostalno odlučio, bez savotvanja sa gradskom vladom:
"Biće sahranjeni na groblju Dornhaldenfeld. Rešeno!"
Tamo su sahranjeni i Boš,
Industrijalac Boš a takođe i Teodor Hojs i Rajinhold Majer.
Pitanje sahrane troje mrtvih terorista ...
meni se činilo da je potrebno rešiti to pitanje
brzo i uredno ... - U kom smislu?
U administrativnom ili ljudskom?
Jasno u ljudskom smislu. Bilo bi nepodnošljivo
snositi odgovornost, makar i delimično,
ako bi se nedeljama i mesecima
nastavio spor o pristojnoj sahrani terorista.
Zato sam ja brzo doneo
konačno rešenje.
Otac Gudrun Enslin je očajnički pokušavao
da nađe grobno mesto.
U Štutgartu je bilo jako teško, ljudi se nisu saglasili s tim
da se teroristi, lica, koja su živela izvan društvenih zakona...
mogu sahraniti na teritoriji grada ili opštine
Van grada, u njivama, možda.
Ali ne tamo gde se sahranjuju takozvani normalni ljudi.
Gdine Ešvege, nama su potrebni sledeći ... - U redu.
S kraja je Andreas, onda Gudrun, a onda Jan.
To je dupla grobnica, svo troje zajedno.
Zar ne bi trebalo srušiti pregradni zid? - Ne, to se ne može.
Ako pogledate dole, videćete de je sve isklesano iz kamena.
Nikako ... Uzeti i odstraniti pregradu
je nemoguće.
Uzgred, oni su u istom nivou.
Andreas i Jan u jednom grobu,
a Gudrun je sa strane.
Ovo se posmatra kao celina. Mislim da je u redu.
Trebalo bi da prihvatimo, šta vi mislite?
Sahrana kao i sve druge.
Ne mislim da je u redu kad ljudi beže od odgovornosti.
Nekad imamo i goste koji nam nisu baš prijatni.
Za mene, gost je gost.
Ja na to gledam isto tako.
To je bila sponatana odluka, kada sam saznao
da su gdinu Enslina odbili iz određenih razloga.
Kako ste vi to saznali?
Rekao mi je jedan par gostioničara,
dodavši svoje komentare.
To me je zaista razbesnelo,
pa sam odmah uzeo telefon, pozvao gdina Enslina,
i objasnio mu da sam saglasan, iz čisto ljudskih razloga,
da obavim daću za njegove goste.
Jednom se čak dogodilo
da su anđeli oktobra došli u maju
kao anđeli iz inostranstva,
tražeći novembaske nađele.
Ali njih su već ustrelili.
KO NAPADNE FRG
IZVRŠAVA SAMOUBISTVO (LEBER)
Četvrtak, 27 oktobar,
Groblje Dornhalden, Štutgart.
GUDRUN, ANDREAS + JAN
MUČENI I UBIJENI U ŠTAMHAJMU
Ovuda, molim! - Ne treba!
Tišina! - Čemu ova budalaština?
Povucite se, molim vas, ustupite mesta članovima porodica.
Hej, lešinari s fotoaparatima!
Stanite. Stanite.
Molim članove porodica da prođu napred.
Propustite, molim vas, članove porodica.
Stanite.
Stanite, molim vas.
Groblje, bivše strelište, ugrožavaju vode.
Mi nismo odabrali ovaj put
kojim su pošli naši drugovi.
Ali u pozadini njihove smrti, a posebno okolnostima njihove smrti,
to gubi značenje.
Naša veza s njima naće umreti!
Kad ste zaista osramoćeni, potreseni i tronuti,
nećete vikati, već ćete razmisliti šta vam je činiti.
Ubice!
Ubice! Ubice!
Policija je, kao što možete da vidite, prisutna.
Policija je bila pripravna. Ne može se govoriti o 'planu'.
Policja je morala da interveniše,
zato što su prisutni na sahrani oštetili vozilo.
Ovamo, Riči. Dođi ovamo!
Zig Hajl! Zig Hajl! Zig Hajl!
UBIJENIM DRUGOVIMA
Pažljivo, zadnja vrata. - Hvala.
Otvorili ste? - Jesam.
Vozi polako.
Nas su već proverili.
A šta je ovo?
"Kad se dostigne
određeni nivo nasilja,
nevažno je
ko je odgovoran.
Ono jednostavno mora da prestane."
Preveo Mita